Srpske narodne pripovjetke, zagonetke i poslovice. Knj. 1 : pripovijetke i zagonetke, narodne pripovijetke i zagonetke
шХ
да га поздрави, него послао свога сина о кметовима; но паша се на то расрди, па и Јањова, сина и све кметове баци у кулу. Кад то чује старац Јањо, онда се он подигне к паши:
На дорату коњу помамноме;
А кад буде близу Бијограда,
Угледа га паша са чардака
Како јаше помамна дората,
А кроз браду токе сјају му се,
Као јарко кроз горицу сунце;
Па запшта око себе Турке,
Које оно: а они му кажу:
«Оно јесте старац Кузун Јањо,
Ком си сина у кулу бацио;
Кад он паши на диван изиђе,
Пред њим паша на ноге устане.»
А паша рече, да су оне паше биле луде, ноје су пред њим устајале. У том Јањо дојезди пред дворе пашине, и одсједнувши дората, изиђе паши на диван, па у чизмама сједне на серпаду. Кад га паша сагледа какав је, он се забуни, и пошто обојица поћуте неко вријеме, почне паша говорити :
«„Кнеже Јањо, од Сријема главо'! Колико ти имаде година '
Какав ли си земан запамтио !» «Што ме, пашо, за године питаш, Мене има стотина година,
Баш стотина и још половина;
Ја сам чудан земан запамтио: Знам један пут у вијеку моме Паде снијег о Митрову дану,