Bosanska vila
Стр. 86
1904. БОСАНСКА ВИЛА 1904. 1
Бр. 5.
— Шта кажеш 2 |
Разговор ми се овај не свиђаше много. Срећом нас прекиде каваз, који уђе у собу.
— Превасходство! Ага Абдер бен Сепим жели говорити с тобом =— рече он гувернеру.
— Нека уђе, — па окренувши се мени настави: — Представићу ти сада једног свог доброг пријатеља, паметна човјека, који је видио много свијета. Био је заповједник Арнаута. — Сада ужива своју заслужену пензију.
Ага уђе у салу. Бјеше врло узнемирен.
= Добро дошао, Абдаре. Која те срећа довела мени у ово доба» — упита га кајмакам. -
— Каква срећа БНесрећа, пријатељу, и то голема несрећа,
— Шта ти се догодило »
— Украли ми најомиљенију булу.
Кајмакам скочи на ноге.
= Шта рече» запита узбуђен и пренеражен. Да, отели су ми најмлађу жену. А знаш ли ко ти је отео 2
— Сумњам на неког трговца, по имену Афиза, који је прије.неколико сати био код мене. Али шта видим Ено га! Несретниче један! Зликовче! — Цикну ата ко гуја и. полеће на мене.
Надах се томе белају. Устадох и устукнух. да- |
елијепљен од љутње ага потрча за мном. Стиже ме и мал ме не шчепа за гушу, али га снажно одгурнух од себе. =
— Кајмакаме, рекох озбиљно гувернеру, који ме гледаше збуњено, — ја сам Емир хаџи бен Ма-
_. хома, и путујем под падишином сјенком. Како је то
реци ми, зове ме на вечеру својој кући, па ме и не тттитиш од овога лудака, 2
Гувернер не знађаше шта бе рећи. Не могаше појмити шта, се све пред њим збива. Извини, емире, нијесам внао.... == промрмља. Гадан човјек! — рече ми Енглез. Врло гадан! _ То је та битанга. Ата 2 Ха! Сад разумијем. Чувајте га се. Пусти ме, да идем одавде — рекох кајма-
каму. — Причекај часком, — замоли он, — ага до-
лави себи. | Волио бих знати узрок, зашто те напао
— Вар хоћеш да ме поново напада 2
— Неће те напасти за цијело. Ја гарантујем. = Онда ћу остати. Али те увјеравам, да Бу га убити само ако пође мени, С емиром као што сам
ја, нема шале. Извадих из џепа револвер и запех га. -
Ага бјеше дошао себи. Угледавши ме, хтједе опет полећети на ме, али ја подигох револвер.
— Ата. Само ако се макнеш, убићу те, — рекох му озбиљно. -
— Шејтан! — викну он. — Шта ти је учинио овај човјеке — упита га кајмекам.
__— То је Афиз, торбар, који ми је отео булу цикну ага љутито. = Вараш се. Ово је емир хаџи Бен Махома, који је овога часа стигао“ с емиром сиром Абу Дефле, рече му гувернер. | — Не вараш се2
— Они обојица имају ферман.
Али онај ефендија личи сасвим на. Афиза. Тај је Афиз био код тебег.
=— Прије заласка сунца. Ето видиш. Баш у то доба овај емир био је код мене. Џа ти велиш да је Афиз, торбар трговац. Је ли имао код себе еспапа 2
— Торбу с адиђарима.
-— ()вај ефендија не носи ништа собом. Сједи код српског конзула.
Кад
— Кад се већ било смркло.
су ти отели булу 2
= Овај емир био је код мене цијело вече. Не може бити да ти је отео он булу. То је неко други.
= Оно он личи сасвим на Афиза!
_ — Зар нијеси никада видио два човјека. да личе
_ један на другог
=— Џа како онда објашњаваш отмицу 2 — Сасвим лако. Прави Афив, побјегао је се твојом булом.
= Биће да је тако.
— Та ја сам мудар човјек. Ама, ако хоћеш, хајдемо твојој кући, да видимо по траговима не би ли пронашли булу.
— Ефендија, хоћеш и ти с намаг — упита ме ага.
— Како ћу с вама, кад ме овај човјек напао — рекох.
Ата приђе мени.
= Опрости вмире, — рече ми полугласно.
— Хајдемо!
(Свршиће се).