Car Dušan : istorijski roman iz XIV oga veka u tri knjige. Knj. 2, Kralj
=— Је ви ли тица 2
= Нисам. |
— Јеви ли цвет
— Нисам.
= А јеси сунце 2
= Нисам. 6 :
— lila ко ви ти онда, кад ниси ни риба, ни тица, ни памук, ни цвет, ни сунце моје, онда ко си ти 2
— Ја сам Златан! |
— Ех. То ву те тако прозвале жене и девојке, али кажи ти мени како ти је право име 2
— Стеван.
— M jom?
— Стеван Урош.
— M jom?
— Стеван Урош пети.
— Колико је то пети2
— Па ево — поче дете да броји своје прсте на једној руци: један, два, три, четири, ово је пети!
— Овај мали прет2 Хм, па ти си онда још беба у кољевциг Ево гледај овај палац то је домаћин, овај прет до њега, то је домаћица, овај је њихов слуга, овај је њихова слушкиња, а овај мали то је мала беба у кољевди, оволицна мала беба... — и Душан стаде да увија његов мали претић.
То се детету допало. Кроза сладак смех тражио је „Деде опет још“.
На један пут се његово достојанство нађе увређено. — Нисам ја више беба. Ја сам коњаник.
— Какав коњаникг Зар ми ниси пре говорио да хоћеш да будеш колачар 2. Зар ниси непрестано трчао у вокаљник.
— Е, то је било, али нана не воли да ја једем колаче. За то Бу сад да будем коњаник, да јашем живог коња, као чика Палман. Хоћеш да ми купиш живог коња 2
— Не треба да га купујем. Ево ти живог коња — рече Душан, па посади дете да узјаше на његов
408