Srpske narodne pjesme. Knj. 4, U kojoj su pjesme junačke novijih vremena o vojevanju za slobodu
487
Ал да видиш душевне ђевојке, Трчи млада доље на сокаку Преметнула крше про рамена,
У руци јој пунан кондир вина, А у другој сомун хљеба врућа, Тено пружа Јањићима вино,
Алп су им савезане руке.
Куми Турке лијепа ђевојка; „Богом браћо, Сарајлије Турци! „Отпустите Јањићима руке,
„Нек заложе хљеба, бијелога,
„И попију вина црвенога,
„ [е причесте по закону своме.“ Турци били, Бога вјеровали, Попушташе обојици руке, Богдан једе и сркуће вина,
А Маријан загледа ђевојку:
„А ти ли си, моје несуђење ! „Клела си ме, пак си ме уклела, „Ја те не хћех, бабо ми те дава.“ Ђевојка га муком замукује: „Муч', Марјане, ујела те гуја! „Како ће те јутрос и ујести, „Ако чују наоколо Турци.“ Турци сједе, мало починуше, Луле пуне, а у чакмак крешу. Кад то виђе племенита Мара, Мудра била Турке преварила, Пред њим' баца злаћене дукате: „На те Турци дара и бакшиша,
„Све пред душом два брата Јањића.“
На благо се Турци слакомише.
130
150
155