Srpske narodne pripovjetke, zagonetke i poslovice. Knj. 1 : pripovijetke i zagonetke, narodne pripovijetke i zagonetke
552
или
«Да умијем моје бело лице, 30 «Да не идем грдна међ' девере." Зла несрећа Воину прискочи, Одреши јој беле руке њене;
А кад стаде умивати лице,
Сину лице, кано јарко сунце: Ал беседи нежењен Воине:
«Ево сунца, гди га у двор водим. «Што ће мени сјати чело главе, «И меника, пак и мојој мајци.» Кад је сестра разабрала речи, 40 Она сави скуте и рукаве,
И ускочи у то море сиње,
Тоном тоне, тонући беседи: „Волим бити морским рибам рана, «Нег' Воину за невољу љуба, «Нег' Воину братину крвнику.»
[5] сл
Но сл
122. Сестра Љутице Богдана.
ФУ Богдана лепу сеју кажу,
Што је лепа, коса јој још лепша;
Око ње се земље завадише,
Славна Босна и Ерцеговина,
Преко мора Ишерлија Јова. 5 Седе Богдан с' сејом вечерати.
Заборави затворити врата,
Ал на врати Ишерлија Јова,
Засукао руке до лаката,
Он погуби Љутицу Богдана, 10 Пак узимље сеју Богданову.