Naša književnost
Preuzimanje:
Prikaz u BnLViewer-u
ОНА
Светли искрснуше
пред мојим очима видици:
то Она у мене ули
бол чудотворни и радост цвећа што, миловано ветром, трепери на пропланку. Као песма,
коју ни небо,
ни земља,
нису чули, -
заблиста Она у мојим очима,
букну у крви.
Као вихор бурни
дух ми узнесе
у ведрине,
у висине >
и златом љубави обасу моје јаде.
Јер све речи, којима певах невиђеној, као усеви среће падоше у срце
што купа
ради плодова љубави
која крила нова ми даде.
То ја светкујем • тренутак сједињења,
и као дете,
што прве, слатке речи муца,
упирем очи у лик њен; и као њива,
над којом лебди и шуми песма зрења, упијам жедно у себе
лепоту новога дана
пред којим прна
губи се сен.
Као зраци сунца зене ме њене згрејале. Цвркут у трмљу птичји
пијан је од сјаја —
те руке