Naša književnost
Preuzimanje:
Prikaz u BnLViewer-u
556
> У Ева Пен а И
Књижевност
ћутиш ли ока свога црни кр јес достојан стиха Марулића Маркаг!
О није, драга, овдје више гробље: кости, морнара и рибара прах;
о ту је љубав, младост, рада дах
и није овдје црне туге робље!
На Марјану већ прше прве сјене и Лука Ботић снива давни сан, кад Маре пошла је на Сустјепан и зв'језда су јој биле пуне зјене.
Све брже идеш. Свјетионик гори
и густи баршун разастире ноћ;
већ журиш, трчишћ знадем: сад ћеш доћ сваки је корак звоно, пјесма зори!
Зв'језда су пуне гране тамариска и мјесец јаву расплиће у сан, а Јадран бучи, бије Сустјепан: замире задњих галебова вриска.
Владимир КОВАЧИЋ
Ежен Делакроа: На коњу