Srpske narodne pjesme. Knj. 2, U kojoj su pjesme junačke najstarije
93
84.
Кад се Лука руку дофатио, Скочи Лука, ка' четири вука, Он покупи од оке камење,
Те удари на коња Турчина; Тако му је Бог и срећа дала, Те он димно Турчина погоди, Паде Туре коњу под копита,
А припаде Пустахија Лука, Пос'јече му главу од раменах, И узе му коња и оруже,
И ођело, што је на Турчина, Њега свуче, а себе обуче,
И побјеже преко Озринићах,
Ко га види, свак од њега, бјежи, Докле дође у Острог планину, Ту је Лука коња оставио,
А отиде преко Буавицах,
Докле дође у Веризовиће,
На Турску је језик преврнуо, Зове Лука Веризовић Рама:
»„Ну ход", Рамо, пред бијелу кулу, „Мен' утече Црној гори Лука, »Но м' изнеси двије пушке мале, » И изведи бијесна ђогата !< Скочи Рамо на стубе пред кулу, А упали Лука џефердара,
Те је Раму срце опалпо,
Па побјеже зеленом планином, Докле дође у Острог планину, Ту окрочи коња Алијина,
Па отиде низ Брда питома, Здраво дође Кчеву крвавоме, Здраво дође, весела му мајка !
85
90
95
100
105
110