Bitef
BELEŠKA JOŽICE AVBELJ О SPOMENIKU G, 1972. Uvod - pesme Polako stupam na produžetak pozornice, vrlo sam uplašena, ustvari to je ogromna tréma. Nervi samo rade, svi udovi su nemirni. Uporno se usredsređujem da počnem da pevam, ali mi za rukom polazi samo udisaj koji se grči i opušta. Sve u svemu, vic ovog posla je da zadržim pokrete koje nenamerno činim, opustim se, udišem I izdišem pre pokreta i pre pesme. Konačno udišem duboko i šapatom ga izdišem. Učinilo mi se da ie neko iskoračio iz somenika i krenuo za nama. Razvlačim prvi slog. Ova tréma u sredini je i priprema za svaki stih pesme koju pevam. Snažnim, prodornim grlenim glasom (oštro), pevam . Da li te ie neko pratio na putu? Pre pesme, snažan udisaj, posle izdisaj, ali pre toga, zadržavam izraz u grču. Nižim I zaduvanim glasom, takođe pevam: Jesi li došla sama, sama? Zatim, prebacujem se na izuzetno čist, zvučan, mek glas (tréma jaća) koji peva vrlo tiho Išla sam preko polia sa ma to kom celog. ., Opet pevam snažnim glasom, ravnim tonom, prodorno, bez osećanja Danas ie Danas ie neobičan dan. I najzad Volela sam aa! Vrlo otvoreno, nekako strasno. Zadržim taj osećaj, snažno izdahnem, okrenem se I zauzem poziciju za drugi ein.
120