Srpski književni glasnik
%
НОЋНЕ БОРБЕ. 103
НОЋНЕ БОРБЕ.
(Из НЕШТАМПАНИХ „ТРЕНУТАКА“).
Сву ноћ се о мене отимаху страсти, Док фијуком ветар гоњаше духове,
Као да у мрачне поноре ме зове
Глас демона. Разум немађаше власти Над сликама дивљим што ствара осама, Нити међа беше безумним жељама.
Преко опустелих поља и брегова Месечину мртву ветар је титрао.
И к'о одјек ббдних, фантастичних снова Уздах се из груди мојих у ноћ крао. Нигде једног зрачка да души посветли, А већ ено зору објављују петли !
Но кроз капке тешке светлост не продире. У јецања моји уздаси прелазе.
Море искушења све шире и шире
А обале нигде, нити ама стазе :
На пучини; и кад ветар капке хуком Затресе, душа се одзове јауком.
О много је ноћи пролазило тако, Па јутро суморно стизало досадно, И дан протицао бесплодно и јадно, И опет, из тиха, подмукло и лако, Вече спуштало се глухо из далека, Као паук што у мрежи жртву чека.
Вребала је поноћ у пустој самоћи Притајеном снагом наслућених сласти Мој високи триумф савладаних страсти, И стизала бура удвојеном моћи. Копнела је младост у те жарке часе,
И животом штурим судба титрала се.