Srpski književni glasnik
САМОЋА И ВИНО.
У чаши се искре дробе и-звоне, пјевају звуци даљина;
капље се бисера у стаклима. гоне, ноћ иде на колима вина.
~
Обалам пливају свјетла и знаци, гране се њишу са гора;
водама падају сјене и зраци, магле се буде са мора.
Свирале језером некуда свирају, промичу хорови жена;
висине звукови у ранама дирају, падају кругови зјена.
Земље, чуј, тугују, ливаде бујају, прашине горе маглина; ~-
снови се рујни у мрежама љуљају, плавет се рони с тишина.
Суламит, гледај: вечери пливају на мјесецу сребрене, мирне; вртови камени у маглама снивају, к'о смарагди водама Смирне.
Куд идем по равни незнаних крајева, куд пада то дух ми с висина 2 Трепте ли крила скривених змајева ил' путују лагуми вина 7 +
Ја видим градове, границе, свијетове, гримиз се маштама лијева;