RTV Teorija i praksa
Džon Langer
O NEČASNIM TELEVIZIJSKIM VESTIMA
Lament, kntičkiprojekat i „loše” vesti na televiziji
U diskusiji o televizijskim vestima, Edvin Dajmong (1975:X1) prepričava razgovor iskusnog veterana televizijskog novinarstva sa reporterom-žutokljuncem: Ispričaću ti jednu priču i pošto ti je ispričam znaćeš sve što treba znati o televizijskim vestima... Rukovodioci ove televizijske stanice (u Njujorku) gledaju sve tri emisije vesti u toku večeri. Desilo se da je u katoličkom sirotištu na Stejten Ajlendu buknula vatra. Jedan od rukovodilaca se požalio da je konkurentska stanica imala bolji filmski materijal o tome. „Njihoviplamenovi su viši od naših" rekao je. Ali je drugi rukovodilac odgovorio: ~Da, ali je naša opatica zapomagala više nego njihova... ” Ovakve nepouzdane pričice o televizijskim vestima cirkulišu skoro redovno. One deluju kao provokativni i jezgroviti komentari puni pretpostavki ne samo o tome šta su vesti, već nagoveštavaju i ono šta bi one trebalo da budu. Ako manemo anegdotski pristup, ukazuje se čitav niz pretpostavki: televizijska vest je zasnovana na sirovim oblicima komercijalnosti; kontrolišu je okoreli direktori okrenuti tržištu; ona uživa u besplatnom spektaklu i trguje trivijalnostima i sumnjivim osećanjima; ona korumpira novinarske vrednosti i poštenje; ona eksploatiše. Lista bi mogla da se nastavi, ali u biti, pretpostavke sadržane u takvoj priči izgleda da vode onome Sto bi uopšteno mogli da nazovemo
92