Srpski književni glasnik
и 4
· Мирисним китама ситних, белих звезда...
~ - и 4
Српски Књижевни Гласник.
Ал' од то доба, због доброте њине, Што нису биле од зависти слепе, Мирјам им даде дражи и милине
И драгоцени дар да буду лепе.
И, сад, кад сунце за планине зађе Прошлост се враћа из даљине сиве, Кад се Назарет у сутону нађе
И старе приче, легенде оживе, —
Када се купе жене ка студенцу Мирјамин фантом у сумраку бледом Тио приступа њином лепом. венцу, И уз њу дечко с питомим погледом.
Милета Јакшић.
ЗОО ВА:
Она отима росу и сунце
Другим биљкама, с тим хладом њеним... Данас је хтедох да посечем,
Да је искореним.
Одвратише ме да то не чиним... По речима њиним,
Зова је одувек била
Нечисто дрво чаробница вила: Често их виђаху онде где стоје Како чешљају златне косе своје...
Ја, у осталом, осетим понекад
Тај страх мистични људи и жена, Дрво је можда посвећено било Божици каквој поганских времена. Рано с пролећа она прва листа, Тајно скровиште вилина гнезда;
А кад процвета, она заблиста
Замишљам да су некад жреци њини,