Srpski književni glasnik
"Као тужна мајка која за својим мртвим сином нариче. ја нисам као они мекушни пастири
_ Који тако не могу да трпе жеђ да (агањце : _ Oi овце терају, да се сами напију млеком из њена вимена.
и нисам кукавица која седећи жени уз колено – По вас дан с њом разговара о женским стварима;
и нисам страшљиви ној чије срце дркће, Полети, трепти, и пада као поплашено јато врабаца;
Нисам мама која са женама и као жене ; | Јутрон и вечером маже косу и обрве.
_ Нисам онај никоговић, сиромах врлинама, богат манама, _ Који се покрије плаштом кад га поплашиш, и одмах испусти мач;
Нисам човек коме у мраку срце јаче закуца M на хитром ату залута усред пустиње.
i Где по тврдом кршу мог ата копите одјекну, [> шљунак и варнице прште на све стране.
– Кад ме мучи глад, ја је трпим док је не убијем; – Окренем главу на другу страну, и не мислим на њу.
_ Пре бих лизао прашину са земље но допустио
_ Да се нада мном погорди онај који ми пружа залогај.
_ Да ме понос не задржава од такве поруге,
_ Нико од мене не би хране и пића имао у већем изобиљу.
_ Али се моје горко срце не приклања срамоти, Но ме одмах тера даље по усамљеном путу.
је, ; n _ Ja oBMa crerHeM jaue nojac OKO ynajor TpOyxXa, _ Као што предан затеже свилен конац око точка;
и рано зором излазим као курјак мршави и сури 21 оји с празним желуцем лута по пустињи тамо и амо:
#
| Изишао је гладан и њуши ветар, |I Mapa гором и клисуром тражећи плена;
\