Srpski književni glasnik
Српски Књижевни ГЛАСНИК.
И с безброј шумних вала,
ко с безброј уста, право
кажи нам ђе крваво
пјенушећи к'о хала,
мутећи Море од жала до жала, утону топуз грдни
што с Урвине одбаци Марко срдни ! И с хиљаду таласа,
с хиљаду уста с којим ријеч снаге збориш кроз наше драге,
о, Море пуно јаса,
сакликћи нас и води
Обнови и Слободи !“
Кликтасмо : „Сунце, сунце,
ти јарки свједок буди
дјелима нашим новим и големим !“ Мољасмо ; и у груди,
к'о орлујске младунце
широким крилом и ћутањем нијемим, удесом испуњени, | прекрисмо снове будне.
Кумисмо; и све смјеле
жудње наше, ко вреле,
узвитлане и чудне
буктиње, огње разасуше жудне. Кликтасмо и на челу
свом осјетисмо сву тежину врелу вијенца побједнога.
И зацептасмо слуктећи у тами.
Ах, поносни и сами,
слушајућ сваки свога
срца куцање зорно,
чекасмо неуморно !
И тада, попут грдне
буктиње, сред даљине
букнуше свети Ђурђеви Стубови, разгонећ помрчине
к'о аждајине срдне !
(