Srpske narodne pjesme. Knj. 3, U kojoj su pjesme junačke srednjijeh vremena
507
655. Несуђено вјенчање.
ОК свету се наћи не могаше,
Што се двоје драго миловаше,
Пепк Јово с племенитом Маром. Душманима то је мани било,
Мани бише, пак их омразише, 5 Би година, не састадоше се,
"Била друга, не проговортше,
Била тређа, па се састадоше,
Састаше се на водици ладној;
У Јова је седефли тамбура, 10 Ситно куца, танко попијева.
У Маре је од злата маштрафа,
Мара Јова водом посипала.
Јошт јој вели пеика Јоване:
„Ништа мене не пољевај, Маро! 15 » Мене мајка испросила драгу,
> Од тебе је и љешша и виша < = „Мала т' Фала, пеиче Јоване !
» Е- мене је моја мајка дала,
„Преко мора за дуждева сина, 9() „да Мијајла дужда од Млетака.
» ако мене не вјерујеш, Јово,
»Дођи к мене у прву неђељу,
»дДа дочекаш кићене сватове.“
Мисли Јово да се шали Мара, 25 Једва чека челебија Јово
Да му дође свијетла неђеља.
Кад наступи свијетла неђеља,
Стаде јека зелене планине,