Srpski književni glasnik
Preuzimanje:
Prikaz u BnLViewer-u
Под венцима свелим мртва јесен лежи, К'о принцеза снена из прастаре бајке, А покрај ње тице оборених глава,
К'о дечица мала око мртве мајке.
И небо је тужно као сузно око, Ил' к'о нежна душа, што одзива нема, A снег тихо веје кроз провидну таму, И јесени мртвој бели покров спрема.
Тишина. је гробна. П тек каткад. само Протегне се јаук слабије ил“ јаче. То је јаук ветра... О, та знам му тугу, Тако срце моје над прошлошћу плаче.
МилорРАд Ј. МитРоОвиИтЋ.