Srpski književni glasnik
Preuzimanje:
Prikaz u BnLViewer-u
ИЗ МИСТЕРИЈА ЉУБАВИ.
Свете мошти.
Признати морам, волео те нисам Ко што се жена заволи и жели, И ако сам без тебе грцб и сам
У потоцима својих суза врели'.
Ипак ми љубав чуднија је била, Нит смисб јој бејаше сав у теби, И ако си ме свега задобила,
Да ни за живот жртвово те не би'.
Друго си била у сновима мојим Нег верна друга на земној ми стази; Већ као кобни дух, од ког се бојим, A ипак волим да ме мучи, гази.
О! души сласти, што мога да етрада За твоју љубав, под знамењем твојим, Ко веран Хришћан, што под кретом пада. И оживљава вером, надом својим!
Дал већа срећа беше, да се пати, Her muhe OBO спокојно и мирног Не знам, ал кад ми дух се тамо врати, Ко да сам неке свете мошти дирно.