Iz raznijeh krajeva : pripovetke Sima Matavulja
194 СРПСКА КЊИЖЕВНА ЗАДРУГА.
Један по један, потврдише ријеч Аустралину. Када дође ред на други приједлог, поп рече: = Да напишемо прошеније на, Цетиње. Аустралија одговори: | ;
= То ми није зазорно, али знам да није од вајде. Откуд да они сираци озго поклањају звона“ Да их сами не покрадоше по дубровачкој држави, кад су се били са Французом, — што нека. им је просто! — жље би и њима ђе звонило!
„Диже се смијех и мало препирке, али се на крају сложише поново са Аустралијом.
Онда поп Арон рече:
— Да пишемо прошеније Мијајлу Милошеву, књазу од Србије.
— То! То! заграјаше сви и поп Арон „сочини прошеније , у коме су, међу осталим украсним парекама, биле и ове: „како су од дивног гласа старога звона често суве умиленија долазиле на очи народу православном из Џетковице и окресности — како је земља Орбија мати свима Орбима“...
То је прошеније отправљено око Ускрса, а ново звоно из Србије дође пред Госпојину, п на њен дан први пут вапоја салву божју на бокељском вису.
“
а виле